PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Minulý týden jsme viděli Haruku a Peppeho hrát Pokémony.
Slušelo jim to spolu.
Pak Haruka pozvala Peppeho na kávu.
Ráda bych zašla do kavárny, o které jsi mluvil.
Později, když se Emika vrátila domů,
ji Peppe pozval na pláž.
- Můžeme jít někdy spolu. - To bych moc ráda.
- Máme milostný trojúhelník. - Ano!
To je něco pro Haruku.
Následovalo první rande Ruky a Emiky.
Vypadali znuděně!
Dali si mořské plody na poloostrově Miura.
- Bylo to moc daleko! - Ale vypadalo to nádherně.
To je ono.
Z celého rande si pamatujeme jen jídlo.
- Máš pravdu. - Moc spolu nemluvili.
Povídali si chvíli o tom, kam se podívat,
a pak mluvili o jeho práci.
Také jsme zjistili, že o Emiku se zajímá Shohei.
Získala si ho tím, jak ho pozvala na pivo.
Koho by to nezlákalo?
- Líbí se mu. - Jo.
- Myslím, že se do ní zbláznil. - Ještě jsem ho
neviděla chovat se tak jako na jejich rande v restauraci.
- Byl neklidný! - To je novinka.
Epizoda končila rozhovorem mezi Harukou a Shoheiem.
A když se něco nezmění, stáhneme Peppeho i Emiku
- s sebou. - To je pravda.
Vím, co myslíš.
Byl jsem líný.
- To by ho mohlo nabudit. - Možná.
Potřebuje jen potkat někoho, kdo ho zaujme.
- Přesně tak. - Ve zkratce.
Ale kdo ho může vinit?
- Máš pravdu. - Musí tě něco motivovat.
To není špatně. Je jen brutálně upřímný.
- Říkal pravdu. - Bylo to evidentní.
Chci se mu omluvit, že jsem mu křivdil, zatímco jemu
se prostě nikdo nelíbil.
Používal svůj složitý argument o své kariéře,
že se nechce usadit v jedné profesi,
ale ve skutečnosti chtěl všechny odradit. Žádná se mu nelíbila.
18. TÝDEN
NEJDŘÍV KÁMOŠI, PAK ŽENSKÝ
- Dobré ráno... - Bože!
- Vážně? Neviděl jsi mě? - Páni!
- Ne. - Vážně?
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Co podnikneme?
Někam vyrazíme.
- Na pláž? - Jo.
- Opravdu? - Počasí stálo za pendrek celý týden.
- No... - To je pravda. Dnes je taky zamračeno.
A bude i celý další týden.
Tak pojďme a užijeme si vlny.
- Zaplaveme si? - Je jedno, že bude pršet.
- Stejně budeme mokří. - Že jo?
Dnes máš jiný make-up.
- Moc intenzivní? Možná je ho moc. - Jo, hodně.
Ne, chci říct... sluší ti to.
- Co? - Nějak.
- Vypadáš jenom prostě jinak. - Mám ho moc?
Ne, je to fajn.
- Tak půjdeme. - Dobře.
Kam půjdeme? Na pláž Šonan?
Půjdeme na Šonan?
- Dáme si tam oběd. - Jo.
Tak jdeme. Chceš se převléknout?
- Připravím se. - Já taky.
No, to vlastně ne.
- Jen si vezmu plavky. - Fajn.
To je všechno.
PLÁŽ ZUŠI, KANAGAWA
Jsme tady!
- Jsme na pláži! - Konečně.
Je tu hodně lidí. Písek pálí.
Bože, já mám takovou radost.
Je fakt vedro.
Nemůžu se dočkat, až si sedneme a dáme si pivo.
Jo. Mám taky hlad.
- Není tu krásně? - Jo.
- Jak se to tu jmenuje? - Zuši.
Super.
- Připravena? - Jdeme.
Připravit... pozor... start!
PLÁŽOVÝ KLUB
- Vypadá to úžasně. - Tak do toho.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví.
- Moc dobré. - Výborné.
Jak dlouho jsme už
- v Terrace House? - Dva týdny a něco?
- Uteklo to. - Cítíš se tam jako doma?
Přijde mi, že je ti tam konečně líp.
- Bývala jsi nervózní, že? - Jo.
Měla jsem problémy si povídat.
Teď mi přijdeš víc sama sebou.
Opravdu?
Jsem docela stydlivá.
Vážně? Já taky.
Vzpomínám si,
jak jsem bydlel v Benátkách a jednou jsem jel autobusem...
Přede mnou seděla hezká holka,
přímo proti mně. Seděli jsme proti sobě.
Podívali jsme se na sebe.
Byl jsem stydlivý, ale toho dne mi něco řeklo, abych zkusil štěstí.
Je mi jasné, že kdo se ti podívá do očí...
ten ti určitě podlehne.
- V Itálii ne. - Opravdu?
- Nejsem tak... - Zkus to v Japonsku. To bude jízda.
V Japonsku je to jiné.
Nevím proč, ale když si uhladila vlasy,
udělal jsem to samé.
Počkej, to je jako scéna z filmu.
- Z Hollywoodu. - Upravila si brýle a já taky.
Takhle jsme pokračovali asi deset minut.
Když se blížila má zastávka,
nevěděl jsem, jestli ji mám oslovit.
Nakonec jsem ji neoslovil.
- Ne? - Ne a už jsem ji nikdy neviděl.
Prošel jsem si takovými fázemi, kdy jsem si nevěřil.
Nemohl jsem nic dělat.
Ty musíš mít spoustu nápadníků.
- Protože jsi krásná. - Protože jsem krásná?
Nejsem oblíbená. Jsem hezká?
Nejsem tak hezká.
- Kéž bych byla. - Jo?
Chci být hezká.
Nic na sobě neměň. Buď sama sebou a...
Nemohla bych se srovnávat s ostatními. To nedělám.
To není potřeba.
- Líbí se mi tvůj pozitivní přístup. - Ty nejsi pozitivní?
Kéž by, často mám ošklivé myšlenky.
- Jo? - Ale když jsem s tebou,
vnímám, jak tvá radost a energie
- působí na ostatní. - Opravdu?
Moc se mi to líbí.
- To jsem rád. - Je to tak.
Jsem rád, když mají lidé kolem mě dobrou náladu.
Byl jsi s někým na rande...
od doby, co jsme v Terrace House?
- Ne, teď je to poprvé. - Opravdu?
Ano.
Jupí, jsem první.
- O čem to mluvíš? - Já nevím.
- Jsem rád, že máš ráda pláže. - Jo.
Nechci se vrátit domů.
- Že jo? - Jo.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
EMIKA MIZUKOSHIOVÁ UNIVERZITA J. F. OBERLINA
AUTOR MANGY
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Byli jste dnes na pláži?
- Prosím? - Byli jste na pláži?
- Byli jsme, že? - To jsem slyšela.
- Bylo to fajn. - Líbilo se mi to.
Bylo krásné počasí.
- Bylo krásně. - Teď je zase zataženo.
Bylo zataženo, ale vyšlo sluníčko.
- Jsem doma. - Vítej doma!
Dneska růžová.
Proč tu sedíte jako na skupinovém rande?
Tenhle sáček jsme používali na rýži, že jo?
- Co s tím chceš dělat? - Vyhodíme to?
Chtěl bych si vzít telefon do bazénu.
Nemáš vodotěsný telefon?
Je voděodolný. V sáčku půjde ovládat.
Co chceš fotit?
Chci si udělat podvodní selfie.
Chci si taky zaplavat.
- Půjdeme. Ale potichu. - Já taky.
- Půjdeme? - Něco vyfotíme.
- Půjdeme? - Jo.
- Jdete plavat? - Rád bych.
Už jsem si umyla vlasy...
- Tak jo. Pomůže mi to vystřízlivět. - Musíme být potichu.
- Žádné mluvení. - A žádný hluk.
- Nemůžeme cákat. - Na to je moc pozdě.
- Nemůžeš skákat kufr. - Já vím. Vlezu tam potichu.
Je vedro.
- To ne! - Zmrznu.
Kašlu na to. Jdu tam!
Proč? Přestaň mě potápět.
Mám to.
Peppe, pojďme někdy do té kavárny.
- Prosím? - Do kavárny.
- Kavárna! - Jo.
Ale máš dost práce, že?
To ano, ale na kafe čas mám.
- Opravdu? - Jasně.
- Jen mi řekni kdy. - Jasně.
Tenhle týden...
Mám volno o víkendu.
Já v neděli.
- Neděle bude fajn. - Jo?
Tak půjdeme.
- Je horko. - Jo.
- Byl jsi ve sprše? - Jo.
- Peppe už spí? - Jo, spí.
Ty se někam chystáš?
Jo, chystám.
Na jak dlouho? Jak dlouho budeš pryč?
No, nějakou dobu.
- Něco natáčíš? - Ne.
To není kvůli natáčení.
Zítra...
- odcházím. - Co?
Kecáš.
Shoheii... děláš si srandu, že jo?
- Zítra odcházím. - Jako pryč z Terrace House?
- Jo. - Kecáš.
Odcházím pryč.
Nemám rád...
- Proč tak najednou? - ...dlouhé loučení.
No možná, ale proč odcházíš už zítra?
No...
- když se rozhodnu, tak do toho jdu. - To myslíš vážně?
Moc jsem zpohodlněl.
- Co tím myslíš? - Pobytem tady.
Počkej. Vážně, proč odcházíš?
Život tady je až moc pohodlný.
Připadám si tady jako doma.
Ale...
to není...
pocit...
který teď chci. Potřebuju něco...
Jak to říct?
Zlenivěl jsem tady. Nikam se neposouvám.
Protože se tu cítím v bezpečí.
Co když budeš pryč, až se probudím?
To záleží na tom, kdy vstanu.
Tak se probudím brzy.
Bojím se o tebe, Ruko.
- Ale ty už nejsi kluk, že? - To ne.
Už víš, jak uvařit rýži, že jo?
Umím toho uvařit víc.
Díky.
Bylo to fajn.
- Díky tobě to tu bylo fajn. - No jo.
To se mi snad zdá.
DÍKY ZA VŠECHNO, AHOJ - SHOHEI
- To bylo rychlé! - A je pryč.
Jeho postoj, když tuhle říkal,
že nemůže být líný, neznamenal, že se musí změnit.
Chtěl říct, že odchází.
Chápu, že život v Terrace House je až moc pohodlný.
- Potřeboval se utrhnout. - To je odhalení.
Na to plavání bude vzpomínat.
- Poslední vzpomínka. - A pak si řekl,
že rozloučení nebude protahovat.
Prostě je takový.
Cítil, že potřebuje odejít po svém.
Chtěl dramatický odchod.
Je to tulák. Nevydrží na jednom místě dlouho.
Má to tak od přírody.
Peppeho rande na mě udělalo větší dojem.
To byla věc!
- Tolik jsem se toho dozvěděl. - Souhlasím.
- Emika se skvěle bavila. - Bezesporu.
- „Nechci se vrátit domů.“ - Jo!
- Vysypala to ze sebe. - Bylo to hodně upřímné.
Znělo to jinak, než když stejnou větu
řeknou lidé čekající na poslední noční vlak.
Úplně jinak.
Užívali si to.
- Perfektní letní scéna. - Přesně tak.
Haruka se musí do všeho plést.
Máš pravdu.
Ale Haruka pozvala Peppeho první.
- Ano. - Ale jen těsně.
Do které se Peppe zamiluje?
Epická bitva mezi Harukou a Emikou.
- Přesně tak. - Kdo bude vítěz?
Brzy budeme mít nového obyvatele.
- Ano. - Vše se může změnit.
Ale co když ostatním bude Shoheiův odchod ukradený?
„Odešel? V tuhle hodinu nemůže odejít.
Už by mohl přijít nováček!“
- Není to trochu rychlé? - Jako blesk.
- Hrozné. - „Měl by tu být každou chvíli.“
DÍKY ZA VŠECHNO, AHOJ - SHOHEI
Ahoj.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Jsi brzy vzhůru. - Ruko?
- Jo, to jsem já. - Jsi ranní ptáče.
Máš sotva rozlepené oči.
Proč jsi tak brzy vzhůru?
Kam jdeš?
Do práce, ale až za chvíli.
Kaori...
Podívej se na to.
Co?
On odešel?
Kdy? Viděl jsi ho?
Řekl mi to včera v noci.
- O půlnoci. - Aha...
Najednou...
začal mluvit o tom, jak ráno odejde.
Bylo to hrozně rychlé.
- To je uspěchané. - Musíš být překvapená.
To jsem byl i já.
- Dobré ráno. - Haruko, dobré ráno.
Haruko, přečti si tabuli.
Shohei...
Odešel. Včera tu byl naposled.
- Co? - On odešel, víš?
- Shohei je pryč? - Ráda bych si povídala, ale musím jít.
Uvidíme se večer.
- Opatruj se. - Už jdu.
Vzbudil jsem se brzy, abych se rozloučil.
Ale už byl pryč.
ISOGO, KANAGAWA
HALA TAKIGAŠIRA
JOKOHAMA B-CORSAIRS 2012-2013 ŠAMPIONI
PRO JOKOHAMU B-CORSAIRS - SLAM DUNK
Už jsem vám říkal,
že možná budu v Terrace House.
To jsem ještě nevěděl, jestli mě vezmou.
Počkej, vzali tě?
- Dnes se stěhuju. - Dnes?
Začínáš dnes?
Dnes?
Od zítřka budu dojíždět z toho domu.
- Od zítřka tam budeš bydlet? - Přesně.
Jako sportovci máme hodně volna.
Chci si taky užívat života.
- Chci to tak. - Máme hodně volného času.
Chci si užít každou chvilku.
Byla by škoda, kdyby ne.
Když to tak bude, můžu se pak soustředit už jen na basketbal.
To je pravda.
Budu tvrdě makat.
Do olympiády v Tokiu zbývá necelý rok.
Musíme se do toho opřít.
Vítej doma, Peppe.
Poslouchá hudbu.
Peppe?
Jej.
- Promiň, já tě neslyšel... - Vítej doma.
- Jak se máš? - Fajn, ale jsem smutná.
- Proč? - Kvůli Shoheiovi.
Co je s ním?
- Co? Shohei tu už nebydlí. - Prosím?
Co?
Odešel z Terrace House.
- Podívej na tabuli. - Ale ne...
Rád bych se rozloučil.
- Proč by... - On to tak nechtěl.
- Nechtěl slzavé údolí. - To chápu, ale...
- Jsem v šoku. - Je to šok, viď?
- Velký. - Velký šok.
Na Shoheie.
- Na zdraví. - Na Shoheie.
- Půjdeš otevřít? - Je to Shohei?
- Půjdeš otevřít? - To musí...
Mám to udělat?
Jen to stisknu?
Buší mi srdce.
- I mně. - Ano?
Zdravím, jsem nový spolubydlící.
Je tady. Pojď dál.
- Šílené. - Jsem nervózní.
- Pořád jsem v šoku. - Já...
- Poprvé vítám nováčka. - No jo.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Těší mě.
- Ahoj. - Pojď dál.
Zdravím vás.
- Hezká taška. - Víc toho nemáš?
Jen tohle.
- Tak málo. - Pak toho přinesu víc.
- Těší mě. - Těší mě.
- Ryo Tawatari. - Giuseppe.
- Giuseppe. Říkají mi Peppe. - Giuseppe?
- Peppe? Fajn. - Říkej mi Peppe.
- Haruka Okuyamaová. - Těší mě.
- Ruka Nishinoiri. - Těší mě. Ahoj.
Další dvě jsou nahoře.
- Dojdu pro ně. - Dobře.
- Odkud jsi? - Jakže se jmenuješ?
- Ryo. Jmenuji se Ryo. - Ryo? Dobře.
Říkej mi Ryo.
- Jsem z Itálie. - Aha.
- Umíš anglicky? - Jasně.
- Já taky. - Jo? Paráda.
- Ty umíš anglicky? - Jo.
- Já se učím. - Chce se zlepšit.
Od teď nepromluvím ani slovo japonsky.
To je na mě trochu moc rychle.
Čím se živíš?
- Hraju basketbal. - Paráda.
- Jsi profík? - Jo.
- Ahoj. - Ahoj! Tedy, dobrý večer.
- Dobrý večer. - Dobrý večer. Rád vás poznávám.
- Je to basketbalista. - Opravdu?
To je pravda. Hraju basketbal.
- Takhle smečuje. - Hustý.
BASKETBALISTA
- Hraju za Jokohamu B-Corsairs. - Ten tým znám!
- Chodím často na zápasy. - Vážně?
Můj kamarád je velký fanda. Jeho bratr je v týmu.
- Alexis Minatoya? - To je on. Jste kamarádi?
- Je to spoluhráč. - Pecka.
- Jo, hraje za náš tým. - Paráda.
- No jo. - Super.
- Jako jsou ligy J1, J2 a J3... - Ve fotbale?
V basketbalu máme B1, B2 a B3.
- Já jsem v lize B1. - Takže...
- To je super. - Odpovídá to lize J1 ve fotbalu?
- Přesně. Domácí palubovka je v Jokohamě. - Jo?
- Jakou hraješ pozici? - Jsem rozehrávač.
- Myslel jsem si to. - Protože nejsem vysoký.
Jasně. Kdo je tvůj oblíbený rozehrávač?
Ty nejsi vysoký? Kolik měříš?
Asi 175 cm.
- A to nejsi vysoký? Vážně. - Je to tak.
- Co říkal? - Měřím 175 cm.
- 175 cm. - Zápasy jsou zábava.
- Přijďte se někdy podívat. - To bych ráda.
Byl jsem už na dvou zápasech.
Znáš Yutu Tabuseho?
Z týmu Ucunomija Brex?
Jo, fandím mu.
Viděl jsem ho dvakrát.
- Teď je v NBA, že? - Je vážně dobrej.
Myslela jsem si to.
- Taky jsem ho viděl hrát. - Tabuseho?
Chceš jít v jeho stopách?
- Už mi je 26, bude to těžké. - Nikdy nevíš.
Rád bych pracoval v zámoří.
Vystudoval jsem... studoval jsem nějakou dobu v Americe.
Studoval jsem tam pět let, po střední škole.
Rád bych pracoval v zámoří, protože umím anglicky.
- To je můj sen. - Opravdu? To je super.
Ale předtím chci reprezentovat Japonsko v basketbalu.
To je můj největší cíl. Až se mi to splní,
chci si zkusit nějakou zahraniční ligu.
Dokážeš to. Věřím ti.
A jsme tu.
- Páni. - To je náš pokoj.
- Vypadá skvěle. - Myslíš?
- Máme spoustu místa. - To ano.
Tady bude tvůj flek a budeš tu i spát.
Toho jsem se bál. Vážně?
Tohle je moje místo?
- Jo. - Dobře.
Jak ráno cvičíš?
Obvykle cvičím až po basketbalovém tréninku.
- Večer. - Aha.
Takže ty prostě ráno
vstaneš, dáš si snídani a jedeš do Jokohamy?
- Tak to je. - Nejdřív týmový trénink?
Pak si zacvičím v posilovně v Jokohamě a jedu domů.
Aha.
Je to náš první sportovec.
- Máš pravdu. - Žádného neznám.
Když byl v Americe, tak bude upřímný.
- Byl tam na univerzitě? - Ano.
Dělá na mě dojem, že říká věci přímo.
- Souhlasím. - Určitě mezi nás
rychle zapadne. Doufám.
- Chceš vidět hernu? - Prosím.
- Jdeme do herny, chlapi. - Kde je herna?
- Jdu za vámi.
Umíš dobře anglicky.
Tudy?
- Tudy. - Zapomněl jsem, jak říct „tudy“.
Dobře. Díky.
- Ruko, dávej pozor. - Rychle se naučí.
Pozor na schodech.
Podívej, jak jim Peppe překládá.
Tohle je herna.
- To je ono? - Herna.
- Můžeš si hrát s tímhle. - Chápu.
Nebo s tímhle.
- S tímhle taky? - Jo.
- Dobře, jak... - Tohle je Switch.
Jasně, Switch.
- Tohle je PlayStation 4. - PS4, jasně.
- Máte tu hezké holky. - To ano.
Líbí se vám někdo?
- Mně ne. - Vážně?
A co tobě, Peppe?
Jsem tu jen dva týdny, takže ještě ne.
Ale myslím, že se se všemi sbližuju.
- Takže se to brzo změní. - Co?
Slyšel jsi to? Řekni mi, o kom mluvíš.
Ještě nevím.
- Ještě trochu času... - Zamiluješ se do někoho?
Možná... dá se to tak říct.
Jsme přátelé, ne?
I holky spolu kamarádí.
Co když se budu chtít dívat na film
a pozvu osobu, do které budete zamilovaní?
Dobrá poznámka.
Nic tím nutně nespácháš, ale...
- Byli byste z toho nervózní? - Dobrá otázka.
Znáš výraz „bros before hoes“?
„Bros before hoes.“ Jasně.
- Bro... - „Bros before hoes.“
- „Bro“ je zkratka pro bráchu. - Ve smyslu kamaráda.
- „Before“ znamená před. - Jo, v první řadě.
„Hoes“ je hanlivé slovo, ale v podstatě označuje ženy.
- „Hoes“? - To je
ne úplně slušné úsloví,
ale v podstatě to znamená, že přátelství mezi muži
je důležitější než cokoli
mezi námi a holkama.
- Chápu. - V angličtině se to často používá.
Znamená to, že pokud jsme přátelé,
nenecháme si přátelství zničit
- žádným vztahem s holkama. - Dobře.
- Hezké. - Takže...
„Hezké“? Jo.
Takže, Ruko, tobě se líbí Emika, co?
- Jo. - Takže...
- Počkat, co? - Myslíš hypoteticky, že jo?
- Aha, hypoteticky. - To jsi nemyslel?
Myslel jsem, že je to jen příklad.
Moje chyba.
Souhlasil jsem bez přemýšlení.
Dneska jsem si s sebou nevzala peníze.
Myslela jsem, že zaplatím body na kartě Ponta.
- Ale měla jsem jen 500 bodů... - Jste ještě vzhůru.
- Takže smůla. - Jo, ještě jsme vzhůru.
- Doufala jsem... - Promiňte.
Šla by některá z vás se mnou do obchodu?
- Půjdu. Jasně! - Můžeme jít všichni. Co ty na to?
- Chceš vzít všechny? - Skupinový výlet.
- Jen mě to napadlo. - Půjdu příště.
- Nemám ani kartáček. - Chápu.
Co budeme jíst? Mám vzít ramen?
Dobře. Co ty, Haruko?
- Dala bych si ledovou kávu. - Jasně.
A ty nějaký sýr, Peppe?
- Prosciutto a sýr ti stačí? - Ano!
- Díky. - Tak jdeme.
- Jaké máš koníčky? - Obvyklá otázka.
- Jasně. - Moje koníčky?
Práce je mým koníčkem. A co ty?
Asi... jsem na tom stejně.
- Takže basketbal? - Miluju basketbal.
- To je hezké. - Ale krom toho,
co ráda děláš ve svém volném čase?
Máš ráda jídlo?
Ráda chodím do restaurace. I do baru.
- Aha. - Na drink.
Já vůbec nepiju.
Ráda taky koukám na filmy.
- Chodíš do kina? - Moc ráda.
Během sezóny mám volno jediný den v týdnu.
Aha.
Takže o víkendu si dám nejdřív
- jógu. - Cvičíš jógu?
Jóga, pak oběd. A pak do kina.
- To je hodně holčičí program. - Já vím.
- Je skvělý. - Ryo!
- Líbí se mi jeho hlas. - Má skvělý hlas.
- Hluboký. - Dostal tě hned, jak otevřel pusu.
- Nádherný hlas. - Dřív, než jsme ho viděli.
Viděli jsme jen ústa.
- Je sexy. - Fakt sexy.
- A už se cítí jako doma. - Že?
Líbil se mi rozhovor o chlapském přátelství.
Ale jednu velkou věc nemůžeme ignorovat.
Peppe to odkryl, když se zeptal Ruky na Emiku.
- Popletl ho tou otázkou. - To byl účel.
Peppemu se Emika určitě líbí.
Máš pravdu. Haruku nechce.
Líbí se mi, jak vše vychází.
- Je to zábava. - Nováček je proaktivní.
Bude záležet na Kaori, co udělá.
Atmosféra byla skvělá. Nádherná letní noc.
- Šli po kolejích. - Procházka do obchodu.
Ta všednost procházky do obchodu je nejlepší.
- Závidím jim. - Nádhera.
- Takový bych chtěla mít konec léta. - I já.
- Působilo to jako konec léta. - Přesně.
- Krása. - Těžko to popsat.
Uspořádáme setkání pro nezadané?
Skvělý nápad. Měl bys to udělat.
A ty bys měl taky jít. Byl bys v klidu.
- Jako podpora. - Uděláme to společně.
Kdybys šel, způsobilo by ti to komplikace.
Ano, vzhledem k mé situaci by to bylo obtížné.
To znělo otráveně.
- Zajímalo by mě proč. - Jo.
Otrávilo to i mě.
Na chvíli jsem sám sebe nenáviděl.
- To, kým jsem se stal. - Nebezpečné.
- To je šikmá plocha. - Ta scéna se mi líbila.
- Jsem rád, že máme takového člena. - Ano.
I celá skupina spolu víc mluví.
- Atmosféra se zlepšila. - Taky si myslím.
Ruka má štěstí, že je v takovém prostředí.
- Pečující prostředí. - Má velké štěstí.
Tvrdá práce se začíná vyplácet.
Dovedla ho až sem.
Sklízí plody. „Tohle Switch. Tohle PlayStation 4.“
- Jde mu to. - Gramatika je pochybná,
ale je důležité, že se snaží mluvit.
- Dobrý úmysl je důležitý. - Jeho úmysl zapůsobil.
Říká se, že prostá mysl si rychle osvojí jazyk.
- V jeho mysli je spousta místa. - Mám radost.
Snad se od nás bude očekávat jen takový komentář: „Mám radost.“
Nekončíme snad vždy tím, že máme radost?
Působí to tak, že Rukův růst je naše priorita.
Ryo je skvělou posilou do skupiny.
- To je. - Dobře jsme vybrali.
Jsme doma.
- Je tam horko. - Vítejte zpátky.
- Vítejte doma. - Haruka šla spát?
- Dobrý večer. - To nevím.
- Vítejte doma. - Nevím, jestli spí. Podívám se.
Jaké bylo první rande?
Byla to nejlepší cesta do obchodu, na které jsem kdy byl.
- Super. - Kdy se něco takového stane?
To je pravda.
Skočím si do vany.
- Dobře. - Jo.
Máme spoustu druhů šampónů.
- Můžu je použít? - Jistě.
- Díky. - Měj se.
Mluvili jsme o baseballu. Půjdeš na zápas, že?
Říkal, že se k tobě možná přidá.
- Chci jít. - Ryo se chce k tobě přidat.
- A jít na zápas. - Vážně?
- Fandí BayStars. - Páni.
- Říkal, že chce jít taky. - Opravdu?
Půjde se mnou? Co?
- Pozítří? - Jo.
Řekla jsem mu, že se chystáš jít.
- Šel si lehnout? - Ne, šel do vany.
- Pak se ho zeptej. - Dobře.
Skvělá koupel. Bodla mi.
- Jo? - Je to pěkná koupelna.
Můžu se ale zeptat? Co ty ručníky?
- Co? - Byla tam spousta ručníků.
- Uklidíme v koupelně. - Máš pravdu.
Trochu. Ne?
- Nemyslíš? - Jo, uklidíme.
Udělám to zítra.
- Udělám to. - Udělám to, až přijdu domů.
- To nic, já to uklidím. - Určitě?
Stejně jsem většinu času doma.
Můžeš to udělat, protože ti pomáhá s angličtinou.
Takže Ryo, nedělej to, prosím.
Řekla jsem jí, že jsme se bavili o baseballu.
- Ano? - Chceš jít na zápas?
- Do Tokyo Dome? - Jasně.
- Co v pátek? - Tak půjdeme. Kdy?
V šest večer.
- Super. - Šel bys?
- Jasně. - Co?
- Můžu jít s tebou? - Tak...
- Všechno v pohodě? - Co?
Všechno v pohodě, Ruko?
- Není to moc? - Co?
- „Bros before hoes,“ to platí, ne? - Já vím.
- Chceš jít? - Ano.
Tak půjdeme.
- Vážně to nevadí? - Určitě ne.
Super, hned mám lepší týden.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Překlad titulků: Jan Tvrdík